אליענה+מ+-+יעל+ק.+-+ההתנתקות+מגוש+קטיף

ראש הממשלה אריאל שרון בנאום בכנס הרצליה ב18 לדצתמבר 2003 לראשונה ובאופן כללי את תוכנית ההתנתקות שנועדה לטענתו לשפר את הערוכתה של ישראל מול התושבים הפלסטינאים בשטחי רצועת עזה, יהודה ושומרון: "תוכנית ההתנתקות תכלול פריסה מחודשת של כוחות צה"ל וקווי ביטחון חדשים ושינוי בפריסת היישובים, כך שיפחת ככל הניתן מספר הישראלים הנמצאים בלב האוכלוסייה הפלסטינאית. נשרטט קווי ביטחון ארעיים וצה"ל ייערך על קווין אלו. הביטחון יסופק על ידי פריסת צה"ל, גדר הביטחון ומכשולים פיזיים אחרים. תוכנית ההתנתקות תפחית את החיכוך בינינו לבינם", אומר אריאל. פרטיה המלאים של התוכנית הוצגו באפריל 2004, כאשר הודיע שרון כי בכוונתו להוציא לפועל תוכנית התנתקות ברצועת עזה, אשר תכלול את פינוי כל היישובים מן הרצועה וכן מספר יישובים בצפון השומרון.  בחודשים לאחר מכן החל ראש הממשלה אריאל שרון בגיבוש תמיכה בינלאומית לתוכנית ובמקביל החל בניהול מערכה פוליטית להשגת רוב העברת התוכנית בממשלה ובכנסת.  במאי 2004 בעקבות לחץ פוליטי כבד שהופעל עליו במפלגתו העמיד אריאל את תוכנית ההתנתקות להצבעה בקרב מתפקדי הליכוד מאות אלפים במספר. ההצבעה הסתיימה בהפסד צורב לשרון כאשר 59.5% מהמצביעים הצביעו נגד ההתנתקות ו39.7% בעדה. למרות ההפסד המשיך שרון להוביל את תוכניתו לקראת ביצוע.  בתחילת יוני 2004 פיטר רה"מ שרון את השרים בינימין אלון ואביגדור ליברמן מן הממשלה עקב התנגדותם לתוכנית הנסיגה מרצועת עזה. פיטורי השניים נעשה ערב לפני הצבעה בממשלה ויצר רוב בעד ההתנתקות. ב6 ביוני אושרה התוכנית על ידי ממשלת ישראל 14 תומכים מול 7 מתנגדים. בעקבות פשרה שהושגה בין תומכי התוכנית למתנגדיה לא כללה ההחלטה התייחסות ממוקדת או לוח זמנים לפינוי הישובים הישראלים ברצועת עזה. בעקבות ההחלטה הוקמה במשרד ראש הממשלה מנהלת סל"ע – מסגרת ביצועית ממשלתית שנועדה להוציא את התוכנית לפועל ובעיקר לעסוק בהכנות לפינוי התושבים ומתן פיצויים הולמים. באוקטובר 2004 הועלו עקרונות תוכנית ההתנתקות להצבעה בכנסת. התוכנית אושרה ברוב של 67 ח"כ לעומת 45 שהצביעו נגדה ו7 שנמנעו. בפברואר 2005 חוקקה הכנסת את "חוק יישום תוכנית ההתנתקות" וכן את האופן בו יפצו התושבים המפונים. במרס 2005 דחתה הכנסת הצעת חוק שהועלתה על ידי מתנגדי ההתנתקות בדרישה לקיים משאל עם. באוגוסט 2005, על רקע ההתנגדות ממושכת לתוכנית ההתנתקות, התפטר בינימין נתניהו מתפקידו כשר האוצר בממשלת שרון. ביוני 2005 דחה בג"ץ 12 עתירות שהוגשו נגד חוק פינוי-פיצוי. יחד עם זאת, קבע בית המשפט 4 סייגים קלים לחוק. בעקבות פרסום פרטי תוכנית ההתנתקות העביר הנשיא ארה"ב ג'ורג' בוש מכתב רשמי אשר כלל הבעת תמיכה בתוכנית וכן התייחסות לסוגיית זכות השיבה הפלסטינית: "ברור הדבר כי מסגרת ריאליסטית, מוסכמת והוגנת לפתרון סוגיית הפליטים הפלסטינאים כחלק מכל הסדר קבע תימצא דרך הקמתה של מדינה פלסטינית, ויישובם של "הפליטים" הפלסטינים בה במקום בישראל." כמו כן כלל המכתב התייחסות לקיומם של גושי התיישבות יהודים בשטחי יהודה ושומרון: כחלק מהסדר הקבע, חובה כי לישראל יהיו גבולות בטוחים ומוכרים. נוסח המכתב הוצג על ידי רה"מ שרון כאחד ההישגים המדיניים הגדולים שהניבה תוכנית ההתנתקות, אולם משמועו המדינית המלאה של נוסח המכתב בהקשר למדיניות האמריקנית במזרח התיכון שנויה במחלוקת פוליטית וציבורית. תושבי היישובים גנים וכדים בצפון השומרון שנכללו אף הם בתוכנית ההתנתקות פינו את בתיהם מרצון לפני תחילת תהליך הפינוי על ידי כוחות הביטחון. במבצע "יד אחים" השתתפו כ42אלף חיילים ושוטרים. צוותים מעורבים של קציני צה"ל ומשטרה עברו מבית לבית ומסרו לתושבים את הודעות הפינוי ולאחר מכן פינו בכוח את אלו שלא הסכימו להתפנות מרצון. במקביל פינו הכוחות את אלפי המפגינים שהגיעו לגוש קטיף במטרה למחות נגד המהלך. הפרשנות שניתנה ברחוב הפלסטיני לנסיגתה של ישראל תרמה לעליית קרנו של ארגון החמאס ולהתגברות האנרכיה ברצועת עזה. כתוצאה מכך התבדו גם התקוות כי הקטנת החיכוך בין צה"ל ומתיישבים יהודיים מצד אחד לבין האוכלוסייה הפלסטינאית מצד שני, תסייע לקידום הכלכלה והנורמליזציה בחיים האזרחיים ברצועה. במקביל, השימוש המוגבר של ארגוני המחבלים ברקטות קסאם כנגד ישובי הנגב המערבי ודרום מישור החוף לאחר נסיגת צהל מהרצועה, גרר הסלמה בתגובות הנגד של ישראל, והביא לעלייה חדה במספר האזרחים הנפגעים בפעולות האיבה.  "אם אני באמת חושב שיש כאן מצב של סכנת חיים פיזית לעם ישראל בארצו, מזה נגזרת עדיפות לגבי מה שצריך לעשות. לא ייתכן להמשיך לחיות חיים טובים ושלווים ולהתנהג כאילו כלום לא קרה, ואם יש את ההכרה צריך לקום ולהתמסר לעניין. הסכם אוסלו הוא סכנה פיזית לעם ישראל, לכולנו, מעבר לכל הערכים הרבים שיש בהם פגיעה אנושה. אם אתה מאמין בזה- אתה לא יכול לשבת בבית."- רמי גזית, חיפה. "בתקופת הסכמי אסלו נולד מושג חדש "קורבנות השלום", זאת אומרת שנתנו לנו להבין שהממשלה מוכנה לשלם בדם בעבור השגת הסכמי שלום."- שמשון אלון, מושב הזורעים, מטה המאבק צומת גולני.  "אחד הדברים שמאוד הפחידו אותי בתקופת הסכמי אוסלו היה שמה אני רואה כל כך ברור במציאות, יש יהודים אחרים שאטומים לגמרי ולא רואים כלום. יש כאלה שרואים שהולכים .תובוחר ,קבאמה הטמ ,ןייטשמולב תירוד "רבד םוש םיאור אלש םירחא שיו ןוסאל"יצאנו למאבק מתוך הכרה שהאיום הוא לא רק על ארץ ישראלי אלא גם על דמותה היהודית של המדינה." ארז רוג'בי. כפר סיטרין, מטה המאבק צומת פרדיס. "השוטרים ניסו למנוע הפגנות דמוקרטיות שנערכו בצורה מאורגנת ועל פי החוק. הם נקטו יזמות בשטח כולל השתלת אנשים שלהם בציבור המפגינים. זה כלל גם הורדת חולצות של השוטרים על מנת שלא יוכלו לזהות את תגי הזיהוי שלהם". שמואל אורנבוך, מטה ומאבק בני ברק. "הסיבה שקיימנו הפגנה דווקא במקום הזה היא מפני שהשלטון והתקשורת גרמו לתחושה בציבור שכל המחאה היא עניין של המתנחלים, והפכו אותם למוקצים, וזה מאוד כאב לנו. ידענו שכאן בלב העמק והשומר הצעיר, לא בצומת שדר, יעקב (מושב דתי) אלא דווקא בצומת כפר יהושע שנחשב מרכז שפא"י ותנועת המושבים, כאן קם אוהל מחאה- וזה לא עניין של דתיים ומתנחלים" דני אפרת, אוהל המחאה צומת כפר יהושע. ההתנתקות הותירה את הציונות הדתית שסועה, סוערת ופצועה. הציונות הדתית נמצאת כיום במצב פרדוקסאלי. אומנם, לא ההתנתקות היא זו שהתחילה בתהליך, אולם היא היוותה גורם משמעותי ביותר בהעצמתו וגרמה לשסע להיקרע עוד יותר. מאוד התחברנו לנושא שבחרנו, אנחנו חושבות שהנושא מאוד משמעותי, משום שהוא נוגע בעצם לחיים שלנו! מאוד חשוב לנו להיות מודעים למתרחש סביבנו, והגדלת ידיעותינו בנושאים כאילו מאוד חשוב. למדנו הרבה על גוש קטיף, וראינו את התמונה הגדולה, ולא רק את הדעה הימנית שהייתה נגד הפינוי. אנחנו חושבות שההתנתקות היה מעשה מזעזע ובלתי נסלח! מקוות שלמדתם מעבודתנו כפי שאנחנו למדנו ממנו. יוליס, רחל. חלום קטוף. ישראל: וועד מתיישבי גוש קטיף בשיתוף מדרשת הדרום, אב תשס"ח, אוגוסט 2008. שרלו, יובל. שו"ת ההתנתקות. תל אביב: ידיעות אחרונות ספרי חמד. 2010 תוכנית ההתנתקות. (2011, מאי 3). ויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית. אוחזר 06:05, מאי 12, 2011 מתוך [].
 * פרק א'- **** מהלך הפינוי: **
 * פרק ב'- **** דעות לגבי הפינוי: **
 * סיכום: **
 * ביבליוגרפיה: **