עבודה+באזרחות+על+רצח+רבין+והסכם+אוסלו



על הסכם אוסלו ורצח יצחק רבין

**__ מבוא __**
בחרתי לעסוק בנושא הסכם אוסלו ורצח רבין, ועל השסעים בחברה הישראלית מפני שעניין אותי לדעת על אירועים שהתרחשו בעקבות חילוקי דעות בעם ולהבין את חריגותם של אירועים אלו ולשאוף לתיקון המחלוקות הללו. בחרתי דווקא בהסכם אוסלו ורצח רבין, מפני שבהסכם אוסלו באו לידי ביטוי כמה דעות שונות בעם (של הימין והשמאל) שבסוף באו לידי ביטוי ברצח של ראש ממשלה. רציתי להבין למה חילוקי הדעות הובילו לאירוע זה. צריך שתהיה לדעתי שאיפה בעמ"י לא להגיע למחלוקות הללו בעתיד.

**__ רקע להסכם אוסלו __**

לאחר שהיו הרבה פעולות טרור מצד הפלסטינים ניהלו ממשלות ישראל שיחות עם מדינות ערב השכנות במשך השנים על גורל שטחי יהודה, שומרון ורצועת עזה, ולא הסכימו לדון ישירות עם מי שראה עצמו כנציג ה [|פלסטינים], [|אש"ף] . במסגרת [|הסכמי קמפ דייוויד] (הסכמי מסגרת לשלום ב [|מזרח התיכון] , שנחתמו ב1978) דרשה מצרים פתרון לבעיה הפלסטינית, והסכם השלום עם מצרים קרא להפעלת תוכנית אוטונומיה, שלאחר חמש שנים בא במקומה הסדר קבע. לאחר שירדן משכה את ידיה מ [|יהודה ושומרון] , הופעל לחץ רב על ישראל והפלסטינים לקיים שיחות ביניהם על פתרון לסכסוך. הפעם הראשונה בה נפגשו נציגים ישראליים ופלסטינים בוועידה בינלאומית מוכרת הייתה ב [|ועידת השלום במדריד (1991)]. בוועידה סוכם שייפתחו בדצמבר של אותה שנה שיחות דו-צדדיות בוושינגטון. השיחות שהתקיימו בוושינגטון בין משלחת ישראלית בראשותו של [|אליקים רובינשטיין] ובין משלחת ירדנית-פלסטינית, לא הביאו להתקדמות של ממש. מדינת ישראל לא הסכימה לנהל שיחות עם אש"ף, אבל הנציגים הפלסטינים קיבלו הוראות מהנהלת אש"ף. יצחק רבין עלה לשלטון בבחירות שהתקיימו ביוני [|1992] לאחר שהבטיח שהוא יגיע להסדר הפלסטינים תוך שישה עד תשעה חודשים, אולם גם לאחר שנה לא הושג עם הפלסטינים כל הסכם. במהלך שנת 1993 יזם סגן שר החוץ, [|יוסי ביילין], שיחות חשאיות, תחילה ב [|לונדון] ואחר כך ב [|אוסלו] , ישירות עם הנהגת אש"ף. את ישראל ייצגו בשיחות ד"ר [|יאיר הירשפלד] ו [|רון פונדק]. עם התקדמות השיחות דיווח עליהן ביילין לשר החוץ, [|שמעון פרס], ובהמשך התקדמותן נמסר עליהן לראש הממשלה, [|יצחק רבין] , שאישר להמשיך בהן, מאחר שלטענתו העריך שלא יצא מהן דבר.

וואינט ynet, [|http://www.ynet.co.il,00.htm]

**__ הסכם אוסלו __**

ב20 באוגוסט, 1993 נחתם בחשאי הסכם באוסלו שאחריו נקבע הסכם מדיני שנחתם בוושינגטון בין מדינת ישראל וארגון אש"ף ב-13 בספטמבר 1993, במטרהלסיים את הסכסוך בין ישראל והפלסטינאים בדרך של פשרה בין שני הצדדים. השיא של הטקס היה לחיצת יד בין יצחק רבין לבין יאסר ערפאת. ע"פ ההסכם שעליו חתמו שמעון פרס ואבו מאזן, ישראל תכיר באש"ף , תיסוג מעזה ומיריחו , תאפשר הקמת מינהל עצמי לפלסטינים תוך כדי נסיגה של כוחות צה"ל מערי הגדה , ותתחיל במשא ומתן על הסדר הקבע שיסתיים חמש שנים מיום מימושו של הסכם עזה ויריחו. במקביל התחייב אש"ף לשלום עם ישראל ולהפסיק את פעולות הטרור ולבטל את הסעיפים באמנה הפלסטינית לחיסולה של ישראל. ההסכם התקבל בהתנגדות חריפה מצד חוגי הימין בישראל, שקראו למרי אזרחי ואף ערכו הפגנות סוערות ברחבי המדינה . גם בקרב הפלסטינים היו כאלה שהתנגדו להסכם. ארגוני הסירוב, החמאס, הג'יהאד האיסלמי והחזית העממית , הודיעו שהם יפעלו להרס ההסכם באמצעות הגברת פעולות הטרור נגד ישראל. 

**__ התגובות השונות בקרב החברה הישראלית __**

כשנודע לתושבי מדינת ישראל על הסכם אוסלו, נוצרה מחלוקת קשה לגביו. מול התמיכה של מחנה ה [|שמאל] עמדה התנגדות גדולה של מחנה ה [|ימין]. אחרי דיון של יומיים ב [|כנסת] על הודעת הממשלה בנושא ההסכמים, נערכה ב- [|23 בספטמבר] הצבעת אמון, בה הצביעו 61 ח"כים בעד החלטת הסיכום, 50 נגד, 8 נמנעו וח"כ אחד נעדר מן ההצבעה. קבוצת אנשי ימין בישראל הקימה את תנועת " [|זו ארצנו] ", שארגנה ברחבי המדינה הפגנות סוערות כנגד ההסכמים. הועלו טענות על השתתפותו בירי על [|אלטלנה], היו מפגינים שקראו "רבין בוגד" ו"רבין רוצח". "אל תתנו להם רובים" הייתה סיסמה נפוצה בהפגנות הימין. ב4 בנובמבר 1995, רצח איש ימין קיצוני בשם יגאל עמיר את ראש הממשלה יצחק רבין. 

**__ רצח יצחק רבין __**

במוצאי שבת, ב4 בנובמבר 1995 התקיימה בכיכר מלכיישראל בתל אביב עצרת המונים תחת הסיסמה "כן לשלום - לא לאלימות". העצרת נועדה להביעהזדהות עם מדיניות השלום של ממשלת רבין ובאה כתגובה להפגנות נגדמדיניות הממשלה (הסכם "אוסלו") ונגד ראש הממשלה, יצחק רבין. עם סיום העצרת,כשהוא מלווה בקריאות עידוד מן הקהל, ירד יצחק רבין מן הבמה ופנה אל אזור החנייה, שהיה אמור להיות מוגן. אך שם חיכההרוצח, יגאל עמיר, שכיוון את אקדחו וירה ביצחק רבין. הוא הובהל פצוע קשה לבית החולים איכילוב, ושם מת מפצעיו בזמן שניסו לנתח אותו. עם מותו של יצחק רבין יצא מנהל לשכתו, איתן הבר, אל הקהל הרב והעיתונאים שצבאו עלפתח בית החולים, ושם הודיע להם על מותו. הלווייתו של יצחק רבין התקיימה ביום שני, י"ג בחשוון תשנ"ו. להלוויה הגיעו מנהיגיהעולם מ- 80 מדינות, ובהם נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, שהספיד את יצחק רבין במליםנרגשות, וסיים את הספדו במילים "שלום חבר". אתר העבודה, < >, כניסה:22\04\11

**__ התגובות השונות בקרב החברה הישראלית __**__ לרצח __ לאחר הרצח נשמעו קולות רבים בשמאל אך גם בימין, ‏  שכינו את [|האווירה הציבורית הטעונה ששררה לפני הרצח] בשם " [|הסתה] ", טענו שהיה קשר ישיר או עקיף בינה לבין הרצח ובקשו לנקוט באמצעים משפטיים נגד המסיתים. בימין היו קולות שטענו כי מדובר בניצול פוליטי של הרצח, שנעשה על ידי מתנקש בודד, וניסיון לבלום את הביקורת נגד הסכמי אוסלו. ‏ לימים, אמר [|היועץ המשפטי לממשלה], [|מני מזוז] , שלא הוכח שהסתה גרמה לרצח.

 **__ סיכום __** למדתי הרבה מהעבודה על המחלוקות שהיו בתולדות מדינת ישראל בין אנשי המדינה וראיתי שהמדינה מחולקת כמו שבד"כ מדינות מחולקות לכמה דעות, היא מחולקת לימין ולשמאל, וראיתי שלכל צד היו דעות שונות בהקשר לאירועים שקרו בהיסטוריית המדינה שעסקתי בהם, שהם הסכם אוסלו ורצח רבין, והצטערתי לראות שהדעות השונות בתקופה שעסקתי בה, הובילו לחילוקי דעות משמעותיים שהובילו אפילו לצערי לסכנת מלחמת אחים ורצח ראש ממשלה בישראל . לדעתי זה לא אמור להיות ככה ואפילו אם אדם חושב קצת שונה ממך לא צריך בשום אופן להרוג אותו אלא צריך ליישב את המחלוקות וללמוד לחיות עם זה. העשרתי את דעתי בנושאים שעסקתי בהם ושמחתי להכיר את תולדות המדינה ואני מקווה שאירוע כזה לא יחזור שנית ואם אני אשמע על מקרה כזה אני אנסה לעצור אותו אם ביכולתי למנוע את זה. מאוד נהניתי לעבוד על העבודה ועל הנושאים הללו .  **__ ביבליוגרפיה __**    מטח, הסכם אוסלו,<  []  > עודכן ב2006 , כניסה לאתר: 25\04\11

משעל ניסים, __"ואלה שנות",__ בהוצאת ידיעות אחרונות, 1998

"הנוער העובד והלומד", < [|http://noal.org.il/gallery/show/103582]  >, עודכן ב2007 כניסה לאתר: 28\04\11 "בחדרי חרדים", <  [|http://bholpic.asp38346&forum_id=20388] >, עודכן ב4 לספטמבר 2008, כניסה לאתר: 30\04\11 יצחק רבין, אתר הכנסת, <  []  > עודכן ב2011, כניסה לאתר: 11\05\11

 **__ יצחק רבין __**  יצחק רבין נולד ב-1 למרס 1922 בירושלים. הוא למד ב"בית חינוך לילדי עובדים" בת"א ובבית הספר החקלאי כדורי. במלחמת העולם השניה הצטרף רבין לפלמ"ח, וגם נשלח להשתתף בפלישה הבריטית ללבנוןוסוריה. במלחמת העצמאות עמד בראשה של חטיבת הראל, שבין שאר מבצעיה היא גם שמרה על פרוזדור ירושליםואבטחה שיירות בדרכן לשם. ב1963 מונה יצחק רבין לרמטכ"ל השביעי של צה"ל. ב 1967 במלחמת ששת הימים פיקד רבין על נצחון צבאי מרשים, שהביא לאיחודירושלים, תחת שלטון יהודי. ביוני 1974 מונה לכהן כראש ממשלה. בתקופת כהונתו זו, הוא התמודד עם מציאותקשה של שבר מפלגתי ומדיני עמוק, ועם משבר אמון צבורי עצום במנהיגות הפוליטיתוהצבאית. בזמן הזה נעשה מאמץ עילאי לחזק את הצבא ולפתור בעיות חברתיותוכלכליות. בתפקידו זה חתם על הסכם ביניים בין ישראל למצרים, הסכם שכלל נסיגה שלהכוחות הישראלים משטחים בסיני. הוא התפטר מראשות הממשלה בפעם הראשונה באפריל 1977. ב1992, רבין התמנה בפעם השנייה לראשות הממשלה וכיהן כראש ממשלה וכשר הביטחון במסגרת הממשלה שהקים. ב13 בספטמבר 1993, הוא חתם בבית הלבן על הסכם אוסלו עם יו"ר אש"ף, יאסר ערפאת, בדבר הכרה הדדית בין ישראל והפלסטינאים ושלטון עצמי בעזהויריחו. ב5 באוקטובר 1995 נחתם בוושינגטון הסכם נוסף בין ישראל לפלסטינאים שקבע נסיגת ישראלמשבע ערים בגדה וקיומן של בחירות לרשות הפלסטינית.יצחק רבין נרצח ב-4 בנובמבר 1995 בכיכר מלכי ישראל בת"א בידי מתנקש ישראלי במהלך עצרת הזדהות עם תהליך השלום.

אתר משרד ראש הממשלה, < http://www.pmo.gov.il/PM.htm> **__ הסכמי קמפ דיוויד __** הסכמי קמפ-דייוויד הם הסכמים שהיו במסגרת השלום ב [|מזרח התיכון], ונחתמו על ידי נשיא [|ארצות הברית] [|ג'ימי קרטר] , נשיא [|מצרים] [|אנואר סאדאת] וראש ממשלת [|ישראל] [|מנחם בגין] בשנת [|1978]. הסכם זה עזר להתכונן להסכמי השלום שנחתמו במרץ [|1979]. לאחר ביקורו של אנואר סאדאת ב [|ירושלים], בנובמבר [|1977] , התחילו שיחות שלום ישירות בין ישראל למצרים. אבל אחרי כמה זמן השיחות נקלעו לקשיים, וארצות הברית התחילה להיות מעורבת יותר ויותר. כשהשיחות נקלעו למבוי סתום, הזמין נשיא ארצות הברית, ג'ימי קרטר, את מנחם בגין ואת אנואר סאדאת לוועידת פסגה ב" [|קמפ דיוויד] ", מעון הקיץ של הנשיא ב [|מרילנד] שהתחילה ב- [|4 בספטמבר]. לאחר יותר מעשרה ימי שיחות נערך טקס חגיגי ב [|בית הלבן] ב- [|17 בספטמבר] [|1978], ובו חתמו בגין וסאדאת על שני הסכמים, בנוכחות הנשיא קרטר. ההסכם הראשון היה "מסגרת לשלום במזרח התיכון", שהצהיר שהחלטות [|מועצת הביטחון] הן הבסיס לשלום הזה, והוא נחלק לשני חלקים - אחד, עוסק ב [|גדה המערבית] ו [|רצועת עזה], וקרא להפעלת תוכנית [|אוטונומיה] , שלאחר חמש שנים יבוא במקומה הסדר קבע, והשני, "יחסי ישראל-מצרים", עסק בתהליך היחסים בין שתי המדינות שאחריו באו הסכמים דומים בין ישראל ל [|ירדן] , [|סוריה] ו [|לבנון]. ההסכם השני היה "מסגרת לכריתת חוזה שלום בין מצרים וישראל", המבוסס על נסיגה מלאה של ישראל מסיני שאחריה ייכונו יחסים נורמאליים הכוללים הכרה ויחסים דיפלומטיים, כלכליים ותרבותיים, ולישראל הובטח שהיא תמשיך לקבל אספקת נפט מהשדות בסיני. [|הכנסת] אישרה את הסכמי קמפ-דיוויד ב- [|27 בספטמבר] [|1978]. בעקבות ההסכמים הוענק לבגין ולסאדאת [|פרס נובל לשלום].