מאיה+א.+-+אריקה+כ.+-+מוזיקה+מזרחית+בשסע

= = התפתחות מוזיקה המזרחית בישראל בזמן השסע העדתי = =

= = = = = = רקע על השסע העדתי = **השסע העדתי**, הוא כינוי לפערים בין הקבוצות המזרחיות לבין הקבוצות האשכנזיות בתחומים רבים: חינוך, תעסוקה, כלכלה, חברה והפוליטיקה בחברה הישראלית. פער זה מלווה בקיפוח של העולים ממדינות צפון אפריקה וארצות הים התיכון, לעומת העולים ממדינות אירופה ואמריקה ומציאות של יחס עדתי מפלה לאחר קום המדינה ועד להיום. ‏‏ = השסע העדתי התחיל בשנות ה-50, בתקופה זו, גלי העלייה בשנותיה הראשונות של המדינה שינו באופן ניכר את המאזן העדתי: לצד עולים מארצות אירופה הגיעו, הגיעו לארץ מאות אלפי יהודים מתימן, עיראק, טוניסיה ומרוקו.עולים אלה היוו בתחילת שנות ה-60 כמחצית ויותר מהציבור היהודי במדינה. עולי אשכנז, באמצעות קשריהם התרבותיים והמשפחתיים, סללו את דרכם בחברה הישראלית בנוחות יחסית, ובתוך כמה שנים בלבד היה מעמדם קרוב לאנשי הישוב הוותיק. לעומתם, עולי המזרח (יוצאי צפון אפריקה ומדינות מוסלמיות באסיה) מצאו את עצמם נדחקים לשוליה של החברה הישראלית.

מחקרים מסוימים מסבירים את הפער בין עולי המזרח לעולי אשכנז על פי גורמים שונים: האשמה בקיפוח ובאפליה על בסיס עדתי והבדלים תרבותיים בין העדות. בכל אופן, קיימת הסכמה על עמדת הפתיחה המקפחת של העולים מארצות המזרח ובייחוד עולי צפון אפריקה: מרביתם שוכנו עם הגעתם לארץ במעברות, שהיו דלי תעסוקה וחינוך. תחומי העיסוק בהם התמחו עולי המזרח לא היו דרושים במשק הישראלי והחקלאי, ועל כן הועסקו בעבודות דחק ושירותים תחת ממסד ומעבידים אשכנזים. הישוב הוותיק התייחס בזלזול ובעוינות לתרבות המזרחית והאסלאמית וכפה על העולים, במסגרת מדיניות המיזוג של התרבויות, "כור היתוך" ו"קיבוץ גלויות", אימוץ זהות וערכים אשכנזיים.

כיצד המוזיקה המזרחית התפתחה במהלך השנים למרות השסע העדתי?

כיום בסצנת המוסיקה הישראלית, המוסיקה המזרחית היא מאוד פופולארית.עם זאת, הפופולאריות שלו הוא תופעה חדשה למדי. עד 1970, תעשיית המוזיקה הישראלית נשלטה על ידי המוסיקה המערבית-אירופאית הפופולארית, התרחקות זו נבעה בעיקר מהתרחקות תחנות הרדיו מהשמעת שירים "מזרחיים" , או לפחות מוזיקה עם השפעות מזרחיות בולטות. בתקופה זו התפתחה המוזיקה המזרחית בנפרד מהמוזיקה הכללית בישראל וסופקה לקהל בכמה דרכים.:דרך אחת הייתה החפלות = ערבי שירה שהמפורסמים ביניהם היו בכרם התימנים. דרך שנייה הייתה מועדונים של רוקרים מזרחיים. מרבית המוזיקאים שם שאפו להיות רוקרים לכל דבר אך הם נודו מהרדיו בשל השפעות מזרחיות של שיריהם. בעקבות הנידוי, הם נאלצו לפנות למי שמחפש מוזיקה מזרחית והחלו להדגיש גם במוזיקה שלהם. חלק מהאמנים הישראלים שנקלעו לניו יורק הפכו לזמרים עם השפעה מזרחית בולטת לדוגמא:שלומי שבת ואלון אולארצ'יק. הדרך השלישית והמפורסמת ביותר הייתה דוכני הקלטות, בעיקר אלה שבתחנה המרכזית הישנה בתל אביב. נוצר שם מעין ממסד למוזיקה מזרחית שגם אליו היה קשה לפרוץ. הדרך הרביעית היא אולמי החתונות. בניגוד למוזיקאים ישראלים אחרים, עבור המוזיקאים המזרחיים, הופעה בחתונה אינה פחיתות כבוד ואינה סימן של סוף קריירה. במשך 50 השנים האחרונות, היהודים הישראלים  מן המזרח התיכון וצפון אפריקה יצרו סגנון מוסיקלי ייחודי, המשלב אלמנטים של מוזיקה ערבית , טורקית ויוונית. נפגשו בתחילה על ידי מוסדות תרבות המיניסטרים של ישראל עם עוינות, הוא הפך עכשיו לכוח מרכזי בתרבות המוזיקה הישראלית. בזמן שזמרי החפלות התבססו על מוזיקה תימנית וארצישראלית, זמרי המועדונים התבססו על רוק בריטי ואמריקאי וכן על שירה צרפתית ואיטלקית.מאוחר יותר בסוף שנות ה-70 החלו שני הסגנונות להתגבש יחדיו למה שאנו מכנים "מוזיקה מזרחית" או "מוזיקה ים-תיכונית". להתפתחותם של שני הסגנונות ושילובם יחדיו, התלווה יחס מפלה ומתנשא מצד התרבות והחברה בישראל. הדבר בא לידי ביטוי במניעת סגנון מוזיקלי זה מהמרחב הציבורי, וביחס מזלזל כלפיו. ביטוי נוסף להוצאת סגנון מוזיקלי זה מהכלל, כינו אותו "מוזיקה מזרחית", בעוד המוזיקה העברית שמרה לעצמה את השם "מוזיקה ישראלית". זאת על אף שבמידה רבה המוזיקה המזרחית היא זו שהגשימה את רצונם של מייסדי המוזיקה העברית בישראל, לייצר שילוב בין המוזיקה המערבית ובין המוזיקה הערבית. בפועל אותם היוצרים, ואלה שהמשיכו אותם, יצרו מוזיקה מערבית עם יסודות מזרחיים. למרות היחס המפלה כלפי המוזיקה המזרחית, חיפשו זמרים מזרחיים רבים דרך פריצה אל עולם המוזיקה ה"ישראלית". עדות לכך היא השתתפותם ב פסטיבל הזמר המזרחי שנערך כמעט כל שנה ב שנות ה-70 ותחילת ה-80. הפסטיבל אז היה הדרך היחידה עבור זמרים אלה להתקבל ולהביא להשמעת שיריהם ברדיו ובטלוויזיה. בשנת 1982 יצא אלבומו של זוהר ארגוב ונחל הצלחה עצומה, וביסס את זוהר ארגוב כ"מלך" המוזיקה המזרחית. הצלחתו הרבה עוררה שוב את הדיון הציבורי בנוגע למיקומה של המוזיקה מזרחית בארץ. בשנת 1989 קיבלה המוזיקה המזרחית תמיכה ממקור בלתי צפוי. ירדנה ארזי, שהייתה אז בשיא הצלחתה החליטה להוציא אלבום שכלל מוזיקה ממדינות ערב - **" דמיון מזרחי "**. ארזי הייתה מזוהה בעיקר עם להיטי פופ ושירי ארץ ישראל, ומהלך זה נתן זריקת עידוד לתעשיית המוזיקה המזרחית. אמן במעמדה של ארזי, שביצע צעד כזה היה חיזוק חיובי כיוון שאיפשר לקהל רחב יותר להיפתח לסגנון המזרחי - ים תיכוני. ב שנות ה-90 המוזיקה המזרחית חדרה לזרם המרכזי המוזיקלי בישראל, ביטוי לכך ניתן לראות בזכייתו של אייל גולן ב- 1998 בתואר זמר השנה במצעדים השנתיים, ובשנת 1999 נבחרה שרית חדד לזמרת השנה- כך שגבולות המוזיקה המזרחית טושטשו בחברה הישראלית. במסגרת עונת השידורים החדשה של ערוץ 24 נוספו תוכניות נוספות המוקדשות אך ורק למוזיקה המזרחית.

media type="custom" key="9603734" align="center"

ביבליוגרפיה

לוי, אנדרה. " לקראת פוליטיקה של זהויות", פנים:כתב עת לתרבות, חברה וחינוך,הסתדרות המורים בישראל. הקרן לקידום מקצועי, עמ' 32-40. מתוך: " __הספרייה הוירטואלית /__ מדינת ישראל/ אוכלוסייה וחברה", 5 במאי 2011, <[]>

__ויקיפדיה__/השסע העדתי בישראל, 2 במאי, 2011 20:26, 4 במאי 2011 >[]>

__ויקיפדיה__/מוזיקה מזרחית, 13במאי, 2011, 20:09, 11 במאי 2011 >[]>

__Wikipedia__/Mizrachi Music, 6 במאי 2011, 05:26, 13 במאי 2011 <[]>

__Ynet__ __/__ אנציקלופדיה/ישראל והציונות, 9 במאי 2011 <[]>

מגישות אריקה כהן ומאיה אדרי